Istaknuto
Zagreb, Istra i cijela Hrvatska nisu 1945.godine oslobođeni, već je komunistička diktatura, zamijenila fašističku i nacističku i počinila masovne zločine likvidiranja nepodobnih.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/07/knjiga-hr.png)
Zločin je zločin, ma tko ga počinio i u ime koje ideologije ga počinio, uvijek ostaje zločin.
Tragedija svih ideologija je u tome što si ideolozi uzmu za pravo da u ime ideologije odlučuju o životu i smrti drugih ljudi.
Razlika je samo u odgovornosti i kazni! Koliko su i jesu li ideolozi odgovarali za počinjene zločine u ime ideologije. Zločini fašizma, nacizma i pridruženih ideologija kažnjeni su, dok zločini komunizma nisu, pa je u tome nedostatak svijesti i odgovornosti, jer misle da su njihovi zločini „manje“ zločini i stoga opravdani. Zločin ostaje zločin, ljudski život je ugašen, žrtvovan u ime ideologije, stoga žrtva i ostaje žrtva.
Opravdavati zločine kao: „„popuštanjem kočnica“, ili da se pobjednik „nije znao nositi sa veličinom pobjede“ ili da „ustaška i partizanska žrtva nisu iste žrtve i nisu jednako zaslužile svijeću i sjećanje“ je bezdušno, moralno i ljudski neprihvatljivo. Umanjivanje zločina komunizma i izjednačavanje sa europskim antifašizmom, ukazuje na duboku amoralnost i nedostatak savjesti i svijesti o pogubnosti ideološke zaslijepljenosti.
Osnovna definicija antifašizma je ;
„Antifašizam je politički pokret utemeljen na najširim demokratskim osnovama i na negaciji bitnih ideoloških postavki totalitarnih režima.“
U zapadnoeuropskim demokracijama antifašizam je postao ideološki temelj za dosljedno suprotstavljanje svim oblicima rasizma, ksenofobije i antisemitizma.
U komunističkom bloku antifašizam postaje nedodirljivi ideologem, pojam koji pozitivno označava svaku ratnu i poratnu djelatnost komunističkih režima. Na taj se način antifašizam u tim zemljama povezuje i isprepleće s komunističkom ideologijom i praksom i gubi svoju prvotnu demokratsku poruku.[1]
Najljepšu definiciju antifašizma izrekao je na jednom skupu predsjednik Gradskog vijeća grada Buzeta, Davor Prodan:
„Antifašizam je najsuptilniji oblik djelovanja protiv svih vrsta nasilja, on je plemenito stanje duha, antifašizam je toliko sofisticiran i filozofski dubok da ga vidim van ambijenta stranačkog nadmetanja i svrstavanja.“
Takav antifašizam kao stanje duha, označava čovjekoljublje, označava ljubav i poštovanje svakog ljudskog bića. To je najbliža definicija Božje ljubavi i uređenja svijeta po Božjim zakonima!
Citiram Vladu Gotovca iz njegova slavnog govora ispred zgrade Komande 5. vojne oblasti u Zagrebu 30. srpnja 1991.godine;[2]
„Molim vas lijepo: kakvi su to ljudi, ako uopće možemo govoriti o ljudima, koji sjede u tuđim kućama, koji se griju na tuđim ognjištima, koji žive u tuđim gradovima, koji troše tuđi novac i jedu tuđi kruh, ubijajući one koji im sve to daju?!
– Umrli bi davno da imaju i trunku čovječnosti u sebi, umrli bi od srama, umrli bi od poniženja, umrli bi od onoga od čega svaki pošteni čovjek umire – od izgubljenoga dostojanstva.“
Krvavi komunistički antifašizam
Upravo su komunisti po „oslobođenju“ Zagreba , Istre , Primorja, Dalmacije, Dubrovnika i Slavonije proveli etničko čišćenje Talijana, Nijemaca i krvavu odmazdu nad domicilnim hrvatskim stanovništvom. Nakon „čišćenja“ od subverzivnih elemenata proveli su nacionalizaciju i eksproprijaciju, uselili u tuđe kuće, koje su morali napustiti Talijani, Folksdojčeri i etnički Hrvati, koji nisu htjeli živjeti pod komunističkom diktaturom.
I ne samo nad hrvatskim stanovništvom, nego i nad pripadnicima nacionalnih manjina, što je jedan vid etničkog čišćenja.
U Istri i Primorju, Talijana oko 200 000 tisuća, Nijemaca u Slavoniji i Baranji [3] njih oko 200 000, i etničkih Hrvati koji su pripadali ustaško-domobranskim postrojbama NDH ili su ih simpatizirali, uključujući i njihove obitelji, a koje su partizani tijekom 2. svjetskog rata protjerivali iz područja Hrvatske pretežno nastanjenih Srbima. Ni nakon rata nisu se smjeli vratiti na svoja ognjišta – primjerice u nekadašnjim selima Zrin, Španovica i Boričevac kojima se danas znade tek mjesto gdje su ta oveća sela postojala – nego im je imovina konfiscirana.
Još nije ukinuta sudska presuda za područje ZRINA-vidi presliku uz obrazloženje:
„da im se zabranjuje povratak, jer bi povratak Hrvata uznemirio lokalno srpsko pučanstvo“
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/07/presuda-za-Zrin.png)
Slično je bilo s Udbinom u Lici, koja je nastavila postojati, ali je umjesto posve hrvatskog, postalo mjesto nastanjeno isključivo Srbima.
Već na Drugom zasjedanju Antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Jugoslavije AVNOJ-a od 21. do 29. studenog 1943. u Jajcu, među brojnim zaključcima donesena je „Odluka o prijelazu u državno vlasništvo neprijateljske imovine, o državnoj upravi nad imovinom neprisutnih osoba i o sekvestru nad imovinom koju su okupatorske vlasti prisilno otuđile“ Odluka je donesena već prvoga dana zasjedanja 21. studenoga, jer su njezini predlagatelji bili vođeni logikom kolektivne krivnje svih Nijemaca kako bi stvorili zakonske uvjete za oduzimanje cjelokupne imovine Podunavskim Švabama i njezin prijenos u državno vlasništvo. Ta je odluka protumačena godinu dana kasnije na IV zasjedanju AVNOJ-a 21. studenoga 1944. u Beogradu, kada je Predsjedništvo AVNOJ-a preciziralo kako je riječ o onim državljanima Jugoslavije njemačke narodnosti koji su se „pod okupacijom deklarirali ili su smatrani Nijemcima“[4]
Nakon potpisivanja kapitulacije Njemačke 7. svibnja 1945. godine završen 2. svjetski rat u Europi. Njemačka nacionalna manjina našla se na udaru partizanske vojske, koja se po Franji Habulinu nije znala nositi sa veličinom pobjede, pa se iskalila na svima koji su im došli pod vlast.
Folksdojčeri[5]
Do potkraj Drugoga svjetskog rata jugoslavenski folksdojčeri muškarci uglavnom su bili, dragovoljno ili prisilno, mobilizirani u njemačke, hrvatske i mađarske vojne i poluvojne postrojbe i u kućama su ostali pretežno starije osobe, žene i djeca. Njemačko stanovništvo, koje nije izbjeglo ili do tada protjerano, bilo je tijekom i nakon ratnih djelovanja prepušteno samovolji pobjednika. Naime, odnos NOV-a i POJ/JA i “narodnih” vlasti prema jugoslavenskim Nijemcima, kojima je pripisana i ozakonjena kolektivna krivnja, ogledni je primjer etničkoga čišćenja u Jugoslaviji, i Hrvatskoj, potkraj Drugoga svjetskog rata i u neposrednom poraću.
Golgota njemačke manjine u komunističkoj Jugoslaviji
Egzodus jugoslavenskih Nijemaca po obimu i dalekosežnostima posljedica premašio je sve što se u novijoj povijesti zbivalo na južnoslavenskim prostorima. Najveće demografske gubitke u Jugoslaviji imali su upravo folksdojčeri.
No, poslijeratna je jugoslavenska komunistička vlast, diplomacija i historiografija uporno, i bez skrupula, ubrajala folksdojčerska stradanja u žrtve fašizma i nacizma. Ratni zločini koje je dio jugoslavenskih folksdojčera počinio te njihovo nelojalno držanje tijekom okupacije poslužili su i kao razlog i kao opravdanje za neljudsko postupanje s njemačkom manjinom potkraj i nakon Drugoga svjetskog rata.
Oko 51.000 žena, djece i staraca podleglo je bolestima, gladi, drugim nedaćama. Od ukupno oko 64.000 žrtava u Jugoslaviji u razdoblju od 1941. do 1948.godine, više od 40.000 njih registrirano je imenom i prezimenom u nizu knjiga.
„Specijalni“ logori bili su zapravo logori za likvidaciju, a bilo ih je ukupno osam. U Bačkoj: Bački Jarak, Gakovo i Kruševlje, u Banatu Knićanin i Molin, u Srijemu u Srijemskoj Mitrovici i u Hrvatskoj u Krndiji i Valpovu. Tim brojkama treba pribrojiti i 96.000 folksdojčera u njemačkoj vojsci, ali manji broj i u mađarskoj i ustaškoj, koji, dakako, nisu dočekali partizane. Ukratko, cijela su sela i područja etnički „očišćena“, dijelovi mnogih sela u kojima je živjela njemačka manjina sravnjeni sa zemljom zajedno sa crkvama, a svim je žrtvama jedina krivnja bila što su Nijemci. Potrebno je istaknuti kako se zločini nad nevinim pripadnicima njemačke manjine nisu dogodili slučajno, nego su oni bili dio unaprijed isplaniranog i organiziranog plana.
Dio je radno sposobnih Nijemaca završio u SSSR-u kao jugoslavenska isplata SSSR-u u radnoj snazi za oslobodilačke usluge na području Vojvodine. Samo na Božić 1944. sve muškarce od 18-45 godina i žene od 18-30 (poslije i one do 35) oteli su iz domova i stočnim vagonima poslali u SSSR.
Od 40 do 45.000 njemačke djece mlađe od 14 godina poslano je u Titove logore, od čega je najmanje 6.000 izgladnjelo do smrti. Djecu su brutalno odvajali od majki, koje su poslane na prisilni rad u SSSR. Tek se svaka treća žena vratila, ali ne u zavičaj, nego u Istočnu Njemačku. Oteta djeca pomrla su po logorima zbog svjesno održavanih loših uvjeta, što im je davalo osobine logora smrti. To se vremenom pročulo u SAD-u pa su više od 20.000 djece, osobito onih do 3 godine koji se ničeg prije nisu sjećali, iz tih je logora odvedeno u sirotišta diljem FNRJ. Odvajali su ih od druge njemačke djece da bi zaboravila njemački. Dana su im slavenska imena, odgajani u averziji prema svemu njemačkom i poslana su u krajeve daleko od zavičaja. 1950. godine u Salzburger Nachrichtenu izašlo je otvoreno pismo o tragediji njemačke djece i roditelja, no Eleanor Roosevelt, zadužena za ljudska prava u UN-u nije reagirala.
Mirko Tepavac, istaknuti partizanski i komunistički rukovodilac za Banat, osobno je napisao da je jugoslavenska vlada “pobjednički samozadovoljno” izvršila pogrom i genocid nad njemačkom manjinom nakon rata.
Neki od najpoznatijih logora u Hrvatskoj za Nijemce nakon rata bili su sabirni logor Velika Pisanica, sabirni logor Josipovac, radni logor Valpovo, Logor Knićanin (Rudolfsgnad) i logor Krndija.
Prema popisu pučanstva iz 1931. u Jugoslaviji je živjelo 540.000 Nijemaca. Na popisu iz 1948. godine Nijemaca je svega 54.000. Na području Hrvatske živjelo 98.990 pripadnika prema popisu stanovništva 1931. a samo 10.114 , 1948. godine. Do 1961. taj se broj Nijemaca u Hrvatskoj smanjio na 4200 osoba.
Egzodusom Nijemaca u Hrvatskoj je Evangelička crkva izgubila i većinu svojih vjernika. Zagrebački evangelički biskup Philipp Pop je 1945. godine bio optužen od komunističkih vlasti za kolaboraciju i pogubljen. Zabilježeni su podaci o trideset sedmorici ubijenih njemačkih svećenika, ali taj je broj sigurno veći. Velik dio svećenika nije htio bježati nego je dočekao partizansku vlast, pa su neki od njih likvidirani već u prvim danima dolaska Crvene armije i partizana. Drugi su uhićeni kao vojni dušobrižnici pri povlačenju njemačke vojske prema Austriji, neki su ubijeni u logorima ili zatvorima, neki u kasnijim godinama poraća bez podataka o mjestu i datumu pogubljenja, a neki su deportirani u Sovjetski Savez gdje su nakon nekoliko godina preminuli. Prema dostupnim podacima, jedan je od njih ubijen na zloglasnom stratištu na Daksi kod Dubrovnika itd. [6]
To je „oslobođenje“ od života i imovine. KRVAVI ANTIFAŠIZAM, koji je po broju i nečovječnosti nadmašio fašizam i nacizam.[7]
Čudom se čude pitanju „Je li Zagreb 8.svibnja 1945.godine oslobođen ili okupiran“
Naravno da je okupiran, jedan zločinački režim , zamijenio je drugi! Podoban i nesposoban! Zagreb se guši u smeću dolaskom mantalnih jugoslavena na vlast.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/07/Zagreb-smece-1024x591.png)
„Smrt fašizmu“, točno, ali „slobodu narodu“ nije donio, pa čak ni podobnima, jer zaboravili su tzv. „ borci NOB-a“ da „ revolucija jede vlastitu djecu“
Pitaju se ti „veliki antifašisti“; „Jeli Europa oslobođena ili okupirana?“
Jasno da je Europa oslobođena, ali ono što oni ne priznaju, a ne vjerujem niti da shvaćaju, u Europi je nakon rata nastavila vladavine Parlamentarne Demokracije, vladavina i poštivanje ljudskih prava. U tome je bitna razlika, koju „antifašisti -komunisti“ ne prihvaćaju. I ne mogu se izjednačavati sa Europom!
Zločin ostaje zločin, ma tko ga počinio
I kaže na pr. Marjan Vogrinec [8]mentalni Jugoslaven, koji NOB nije ni vidio, kao ni svi ti licemjerni i lažni antifašisti da: „Ustaška i partizanska žrtva nisu iste žrtve i nisu jednako zaslužile svijeću i sjećanje, što (pro)ustaški luzeri ne prestaju dilati: od vjerskih propovjedaonica do političkih govornica i svojih medija“
Valjda po njegovim jugo-komunističko- bezbožničkim kriterijima nisu isti, jer partizani su „humanije“ klali, punili jame i rudnike! Oni su bili oličenje humanizma i pravednost koje su sazidali u počast povijesnoj istini u Hudu jamu iza 11 betonskih pregrada da se nikada ne otkrije njihova „humanost i pravednost“!?
I Miroslava Bulešića je humano zaklao Slavko Sanković, čak je rekao da mu je on dušu primio! To je bio vrhunac „humanosti“
I ti i takvi „humanisti“ puni silne količine „humane mržnje“ koja bujicom neprimjerenih riječi stalno kulja iz njih, valjda mjere po sebi, jer nisu sposobni shvatiti osnovne principe pluralizma i demokracije.
EU Parlament je na mojoj crti razmišljanja, a to mentalni Jugoslaveni nikako ne mogu shvatiti i prihvatiti, da je EU Parlament izjednačio žrtve nacizma= fašizma= i komunizma! [9]A oni mogu samo snivati da ustaške i partizanske žrtve nisu iste!
Žrtva je žrtva, bez obzira tko je zločin počinio, kao što je zločinac , zločinac bez obzira kojoj je partiji, kojem svjetonazoru ili kojoj je ideologiji pripadao. Zločin ostaje zločin! Ubijen ljudski život ne može se vratiti!
Antifašizma nema u jamama, u fojbama, u likvidacijama neistomišljenika, u zaklanim svećenicima, u ubijanju i progonu vjernika i Katoličke crkve i konačno u teroru i progonu vlastitoga naroda i dojučerašnjih drugova.
Antifašizam u Hrvatskoj je sredstvo i alat slijednika jugo-komunističke ideologije, koji koriste da izbjegnu osude za zločine komunizma!
Jugoslavija – sve počinje, živi i završava s Titom i komunizmom
Komunizam nije antifašizam. Nitko pod zločinom, pod nepravdom ne podrazumijeva antifašizam. Tzv. antifašisti odriču se čak i komunizma, pa je u tom smislu pod pritiskom tzv. antifašista koji su se uvukli u sve pore vlasti i Hrvatski Sabor donio Deklaraciju o antifašizmu [10] u kojoj se pod točkom :
8. Poziva državna tijela i javne institucije na objektivno, cjelovito i nepristrano sagledavanje povijesnog razdoblja Drugog svjetskog rata i antifašizma u Republici Hrvatskoj, ne izjednačavajući antifašistički pokret s ideologijom komunizma.
Ali Sabor nije definirao kako odvojiti komunizam, jer je to nemoguće. Naime cijeli NOB vodila je KPJ, na čelu sa doživotnim predsjednikom J.B.Titom. Jugoslaviju je vodila KPJ, na čelu sa doživotnim predsjednikom KPJ , maršalom vojske JNA, i predsjednikom države TITOM.
Pa saborski zastupnici na čelu sa predsjednikom Hrvatskog Sabora, Vladimirom Šeksom izvolite odvojiti antifašistički pokret od komunističke ideologije!?
Jedini pravi antifašisti u Hrvatskoj bili su istarski svećenici i narodnjaci, koji su se borili protiv terora i talijanizacije Mussolinijeve fašističke Italije. Uspjeli su sačuvati hrvatski jezik i identitet istarskih Hrvata.
Prvi antifašisti u Europi i Hrvatskoj bili su istarski seljaci Proštine i Labinski rudari, koji su se prvi u Europi pobunili protiv fašizma. Proštinska buna od početka veljače do 5 travnja 1921.godine i Labinska republika od 2. ožujka do 8. travnja 1921. godine prvi su pravi i jedini antifašistički pokreti bez komunističkog predznaka u Europi i svijetu.
Svakako je potrebno istaknuti da je Komunistička partija Jugoslavije na čelu sa J.B.Titom po formiranju vlasti iznevjerila odluke AVNOJ-a
Iznevjerila je sve demokratske principe ugrađene u odluke AVNOJ-a [11]i uvela komunističku jednoumnu diktaturu. Sve zakone, pa i one u kojima se implementiralo međunarodne konvencije, primjenjivalo s jakom ideološkom notom, te su pred zakonom bili ravnopravni samo oni PODOBNI građani koji SU PRIHVATILI REŽIMSKO političko mišljenje. Svi drugi su bili i de facto i de iure neravnopravni. Umjesto javno deklarirane jednakosti, u praktičnom životu vladala su diskriminacija, nejednakost , cenzura i progoni.
Verbalni delikt koji je bio pojam cenzure u vrijeme Jugoslavije podrazumijevao je kršenje Krivičnog zakona SFRJ, odnosno njegovog članka 133., koji se koristio za ušutkavanje svake kritike sustava, odnosno za obračun s političkim neistomišljenicima i protivnicima.
U RH je taj „verbalni delikt“ iz sfere kaznenog, prešao pod „širenje lažnih vijesti“ u domenu je prekršajnog prava.[12]
Šuvarova „ Bijela knjiga“[13] punim naslovom “O nekim idejnim i političkim tendencijama u umjetničkom stvaralaštvu, književnoj, kazališnoj i filmskoj kritici, te o javnim istupima jednog broja kulturnih stvaralaca u kojima su sadržane politički neprihvatljive poruke“ dokument je o represiji u tadašnjoj komunističkoj državi.
Dokument je bio hajka na odabrane intelektualce, umjetnike, književnike i druge neistomišljenike čiji se radovi ili istupi nisu uklapali u ideološke partijske okvire prema zamislima Šuvara i njegovih istomišljenika u Partiji i među intelektualcima.
Još uvijek i nakon 32 godine od razdruživanja sa SFRJ, postoje do besvijesti uporni i glasni slijednici jugo-komunističke ideologije, koji bez ikakvog uporišta u stvarnosti, prostački, primitivno i huškački, prijeteći u maniri starog komunističkog agitpropa prozivaju, sude i presuđuju medije i pojedince za fašizam i ustaštvo nazivajući ih ultradesničarima, udbodesničarima, proustaškim, klerofašistima, katolibanima….i drugim pogrdnim etiketiranjem iz svog bogatog mrziteljskog opusa.
Iz tih tekstova vidljiva je nesposobnost prihvaćanja demokratskih standarda, pluralizma, slobode mišljenja i višestranačja.
Infiltrirali su se u sve državne institucije, da sačuvaju pozicije i materijalno bogatstvo, opljačkano bez rada u Jugoslaviji, također bez rada prilijepili se na državni proračun RH i nastavili jugo-komunističku mantru.
Osnovali udruge, uhljebili se na Proračun i žive kao paraziti, pijavice koje sišu krv hrvatskom narodu i još ga proglašavaju zločinačkim!?
Hrvatska nije nastala na takvom antifašizmu, kako tumače ti ostaci jugo-komunističke ideologije
Hrvatska je samostalna, nezavisna, suverena i demokratska država.
Takav i taj komunistički antifašizam i nije ugrađen u Ustav RH. U Ustavu RH nema spomena antifašizma, ali ima demokracije, slobode, jednakosti, ravnopravnosti, poštivanje prava čovjeka, vladavina prava i demokratski višestranački sustav kao najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske.
U Ustavu piše:
„-na povijesnoj prekretnici odbacivanja komunističkog sustava i promjena međunarodnog poretka u Europi, hrvatski je narod na prvim demokratskim izborima (godine 1990.), slobodno izraženom voljom potvrdio svoju tisućgodišnju državnu samobitnost.
– u novom Ustavu Republike Hrvatske (1990.) i pobjedi hrvatskog naroda i hrvatskih branitelja u pravednom, legitimnom, obrambenom i oslobodilačkom Domovinskom ratu (1991. – 1995.) kojima je hrvatski narod iskazao svoju odlučnost i spremnost za uspostavu i očuvanje Republike Hrvatske kao samostalne i nezavisne, suverene i demokratske države.
ZAVNOH, na kojeg su se zalijepili kao dokaz antifašizma, je samo jedna stavka u preambuli Ustava RH, dok povijesnu prekretnicu odbacivanja komunističkog sustava, demokratske izbore 1990.godine, ne spominju, ne uklapa im se u teoriju.
U preambuli Ustava RH piše:
– – u samostalnoj i suverenoj odluci Hrvatskoga sabora godine 1527. o izboru kralja iz Habsburške dinastije; Jesmo li shodno tome kraljevina?
Cijela Preambula je povijesni put stvaranja hrvatske državnosti, da bi na kraju temelj sadašnje države Hrvatske bili :
- prvi slobodni izbori 1990.godine,
- Ustav 1990.godine,
- obrambeni Domovinski rat 1991-1995, godine,
- ustavna odluka Sabora Republike Hrvatske o suverenosti i samostalnosti RH [14]
- referendum 19. svibnja 1991.godine, kada se 92,17 % glasača izjasnilo za samostalnu državu Hrvatsku[15]
Hrvatski branitelji su antifašisti
U obrambenom Domovinskom ratu borili su se hrvatski branitelji sa krunicom oko vrata protiv agresora Jugoslavenske narodne armije, srpskih dragovoljaca- četnika i pobunjenih Srba iz Hrvatske, koji nisu nikako htjeli prihvatiti državu Hrvatsku kao svoju domovinu, već su logistički i ljudstvom stali uz agresorsku JNA u ostvarenju velikosrpske politike stvaranja Velike Srbije na hrvatskom teritoriju, sa graničnom crtom Virovitica-Karlobag.
Bilo je među hrvatskim braniteljima sinova ili unuka ustaša i partizana, ali oni su se svi borili za slobodnu, nezavisnu i demokratsku državu Hrvatsku!
Hrvatski branitelji su antifašisti, jer su se borili za slobodnu i demokratsku hrvatsku, a ne ovi nakaradni „ antifašistički borci“ slijednici jugo-komunističke ideologije.
Kada „antifašisti“ kažu da su partizani bili hrvatska vojska to je naprosto groteskno, nadrealno. Bilo je mnogo vojsci u kojoj su se borili Hrvati, ali samo ona vojska koja se borila za samostalnu , demokratsku državu Hrvatsku je hrvatska vojska, partizani se nisu borili za Hrvatsku nego za Jugoslaviju.
A kako su ostali bez domovine Jugoslavije, sada bi je preoteli Hrvatima i još im sudili?
Titovi partizani su pobjedom 1945 . masovnim likvidacijama nakon prestanka rata, postali zločinci! Nitko nije optužen, nitko nije osuđen, naprotiv, za ratne zasluge, kao borci dobili su sve moguće povlastice.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/07/procesuirano-abolirano.png)
Hrvatski branitelji su pobjedom 1995.predali pobjedu civilnim vlastima koje su proglasile aboliciju. Abolirano je 20 616 četnika-agresora i procesuirano zbog zločina u tijeku ratnih operacija 4 973 hrvatska branitelja.
Samostalna Hrvatska nije bila opcija u Jugoslaviji. To je istina, ma koliko se trudili ne mogu s njom manipulirati!
Hrvatska nije sljednica ni NDH, ni Jugoslavije!
NDH je nestala 1945.godine!
Jugoslavija je nestala 1991.godine! Sa njenim nestankom, nestale su tekovine NOB-a, ZAVNOH-a i AVNOJ-a! Nestalo je lik i djelo „ druga Tita“. Jugoslavije nema na karti svijeta!
I uzalud vam trud mentalni Jugoslaveni!
Ovo je naša zemlja, tu žive Hrvati..!
Lili Benčik/hrvatskepravice
[1] https://www.enciklopedija.hr/natuknica.aspx?id=3004
[2] https://vladogotovac.org/govori/govor-ispred-komande-5-vojne-oblasti/
[3] http://www.glas-koncila.hr/feljtoni/index.php/Neka%C5%BEnjeni_zlo%C4%8Dini_nad_Podunavskim_%C5%A0vabama,
[4] https://enciklopedija.hr/natuknica.aspx?ID=4866
[5] https://hrcak.srce.hr/file/100752
[6] isto pod 1
[7] https://hr.wikipedia.org/wiki/Progon_Nijemaca_nakon_Drugog_svjetskog_rata
[8] https://h-alter.org/europa/macolama-i-sprejem-na-umjetnost/
[9] https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/TA-9-2019-0021_HR.html
[10] https://narodne-novine.nn.hr/clanci/sluzbeni/2005_04_51_971.html NN 51/2005
[11] https://informator.hr/strucni-clanci/prvo-i-drugo-zasjedanje-avnoj-a
[12] https://braniteljski.hr/predstavljena-knjiga-usta-sirom-zatvorena-delikt-misljenja-u-komunistickoj-hrvatskoj-1980-1990/
[13] http://www.hazud.hr/zakon-o-verbalnom-deliktu-ukinut-zabrana-govora-i-slobodnog-izjasnjavanja-jos-uvijek-na-snazi/
[14] https://www.sabor.hr/hr/ustavna-odluka-sabora-republike-hrvatske-o-suverenosti-i-samostalnosti-republike-hrvatske-25-lipnja
https://www.sabor.hr/hr/o-saboru/povijest-saborovanja/vazni-datumi/8-listopada-dan-hrvatskoga-sabora
[15] https://www.izbori.hr/arhiva-izbora/data/referendum/1991/rezultati/1991_Rezultati_Referendum.pdf
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2019/02/croativStyleCooperBlack-OL-White-Transp.png)
Istaknuto
Don Anđelko Kaćunko u Puli
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/06/Don-Kacunko-izlaganje.png)
Predstavljanje knjige Otmica nevjeste 31.05 2024.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/06/Plakat-don-Kacunko.png)
Dobra večer svima!
Predstaviti ću vam Don Kaćunka, kako ga ja zovem, a on neka govori o svojoj novoj knjizi.
Sa radom i djelovanjem Don Kaćunka upoznata sam bila preko medija.
Osobno smo se upoznali prigodom izlaska knjige hrvatske pjesnikinje koja živi u Australiji gđe Marije Dubravac.
Suprug i ja vraćajući se iz Zadra kući u Pulu preko Like, došli smo preuzeti njenu novu knjige kod njega u Kompolje.
Srdačno nas je dočekao i upoznao sa župom i tim slabo naseljenim krajem Gacke, kako on mene ispravlja kada kažem Like.
Naravno upoznala sam Gacku i posjetila Otočac više puta;
- Mlinice na Majerovu vrilu u Sincu iz kojeg teče Sinačka pučina, najveća desna pritoka Gacke i
- Ribogojilište u Sincu ( dobila sam recept za pripremu pastrve, pržene na domaćoj masti , uvaljane u kukuruzno brašno pomiješano sa malo slatke crvene paprike)
- svetišta Majke Božje Karmelske – Kuterevo
Kratki životopis
Anđelko Kaćunko rođen je u Splitu 31.srpnja 1954.Potječe iz brojne obitelji ponosne Poljičke Republike ( devetoro djece)
Nakon osnovne škole u Docu Donjem i sjemenišne klasične gimnazije završio je Teološki fakultet u Splitu i 24.lipnja 1979. zaređen za svećenika.
1980 u Zagrebu upisuje na Filozofskom fakultetu studij klasične filologije, a 1989 studij novinarstva na Fakultetu političkih znanosti.
Paralelno sa studijem angažiran je u Katoličkom zboru MI, gdje je bio direktor lista mladih i izdavačke djelatnosti zajednice MI.( Zajednica MI predstavila je u Puli 2019. je knjige Milovani-Mate Krajine)
1999, preuzeo je dužnost kancelara u Vojnom ordinarijatu, bio kapelan u MUP-u i Ravnateljstvu policije, da bi od 2008 bio premješten u Gospičko-senjsku biskupiju i od 2011-2021 bio župnik u Župi Kompolje, Brlog i Vratnik. Sada je na dužnosti župnog vikara u Župi Presvetog Trojstva u Otočcu.
Njegov literarni opus je veoma bogat, od brojnih članaka i kolumni u Fokusu, Hrvatskom slovu, Vjesniku, Areni do Hrvatskog tjednika.
Aktivan je i u Katoličkim medijima; IKA, Glasu Koncila…
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/06/Marija-Dubravac-knjiga-Dok-mu-hrasce-bura-vije-1.jpg)
Sudjelovao je u izradi monografije „ Vojni ordinarijat u RH“ (2007) i monografije „ Kompolje-mjesto i župa“ (2021)
Napisao je samostalno dvanaest knjiga, neke ćete imati prigodu kupiti nakon predstavljanja, a sa akademikom Josipom Pečarićem knjige o pjesnikinji Mariji Dubravac i biskupu dr.sc. Mile Bogoviću.
U svezi sa akademikom Pečarićem moram spomenuti da smo akademik Pečarić i ja u suradnji napisali dvije e-knjige:
- Dopisivanje s Lili Benčik o Istri
file:///C:/Users/Lili/Documents/BENCIK%23%20knjiga.pdf
- knjigu PUPOVAC, o radu i protuhrvatskom djelovanju predsjednika SNV-a i SDSS-a Milorada Pupovca
pupovac2-1.pdf (hrvatskepraviceblog.com)
Moram napomenuti da se don Kaćunko bavi i glazbom. Uglazbio je pjesmu Marije Dubravac HIMNA VATRENIMA
Čitanje pjesama Marije Dubravac o don Kaćunku iz zbirke pjesama DOK MU HRAŠĆE BURA VIJE, izdane uz pedesetu obljetnicu života u tuđini.
Don Anđelko Kaćunko
Puku zbori „MOLI -RADI-RODI…To je njegova preporuka kao duhovnika!
U to je zbirci i pjesma posvećena meni pod naslovom „ Jednoj lijepoj ruži Hrvatskoj“
Lili Benčik, tajnica Udruge KRIŽ
Osvrt fra Đure Hontića, župnika Župe Sv. Ivana Krstitelja u Puli:
U samom predstavljanju knjige „Otmica nevjeste“, don Kaćunko je najprije spomenu kako je došlo uopće do ideje da je on kao novinar počeo pisati knjige, bilo je to na poticaj profesorice Manje Kostelac-Gomerčić, čija je „Baštinica“ izdavač knjige „Otmice nevjeste“.
U prvom dijelu Kaćunko donosi deset pripovijedaka. Prvih osam priča nastalo je u okviru literarnog ciklusa Otočki koronameron (kao nastavak projekta Otočki dekameron), u kojem je dvadesetak sudionika pisalo priče tijekom korona pandemije, a dvije zadnje napisane su poslije. Cijelo ovo djelo možemo svrstati u žanr književne satire i književnog humora. U drugom dijelu ove knjige, Kaćunko pod pseudonimom ženskog autora vrlo dojmljivo komentira društvena, politička i crkvena zbivanja u Dalmaciji i cijeloj Hrvatskoj. Riječ je o deset jedinstvenih pripovijedaka, koje su “pisane pretežito u dijalektu, jednostavno, prohodno, živahno i aktualno. Ovdje je riječ o kolumnama, a one su bile svojedobno objavljene u mjesečniku grada Solina.
Nadalje spomenuo je don Kaćunko da je u tome drugom dijelu nazvanom Cro Nikine priče-kolumne, koje je autor godinu dana pisao za Solinsku kroniku pod pseudonimom Cro Nika, izuzetno zanimljive i duhovite, a ostvarene su trima elementima. Uzevši naoko ‘slabi’ lik, srednjoškolsku profesoricu koja često govori da nešto ne zna ili ne razumije, dobio je lik s kojim se većina nas može poistovjetiti, jer ni mi često ne razumijemo što se to događa u svijetu oko nas i tko zapravo vuče konce. S druge strane dobio je osobu koja može javno reći ono što većina ljudi misli, dakle zagovarati vrijednosti, one kršćanske, domoljubne, obiteljske, i čuditi se, a ponekad i plašiti, nadolazećim rušenjima svega toga.
Budući da don Kaćunko kao svećenik – što je u našem društvu doživljeno kao pozicija moći i kome se svaka riječ procjenjuje kao da je Božja objava pa i kada neprestano napada – u svojemu nastupu ne može na taj način istupati, on to čini kroz ženski ‘alter ego’.
Don Anđelko, u prvi plan stavlja ono bitno: dobro čovjeka, dobro bližnjega, što je uvijek prva zadaća kršćanina, poglavito katolika, bio laik ili svećenik. Ovdje nam je dao svježu i poletnu misao, sazdanu od različitih motiva i tema okupljenih oko intrigantna naslova „Otmica nevjeste“.
Na kraju je don Kaćunko protumačio, da je u stvari ta nevjesta rijeka Gacka, na što nas navodi slika rijeke na naslovnici. Jer rijeku Gacku neki su htjeli oteti, ali zapravo ta nevjesta je naša Hrvatska, koja prolazi kroz različite poteškoće na području vjere i morala, obiteljskih i socijalnih odnosa, ali i svih drugih područja ljudskoga, narodnog i crkvenog života. Stoga na nama nije samo da kukamo nego da postanemo svjesni svoga kršćanskog dostojanstva i poziva na suradnju s Bogom za dobro čovjeka i ovoga svijeta.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/06/Don-Kacunko-Vanja-Lili-Padre.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/06/Don-Kacunko-zakuska-771x1024.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/06/Don-Kacunko-sa-Lili-Bozanom-771x1024.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/06/Don-Kacunko-Vanja-771x1024.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/06/Don-Kacunko-Robi-Sanja-771x1024.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/06/Don-Kacunko-izlaganje.png)
Istaknuto
Uz čestitku za Dan državnosti
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/05/Cestitka-domoljubni.hr_.png)
Hrvaticama i Hrvatima, jer je Hrvatska prije svega država hrvatskog naroda, a uz Hrvate i 22 nacionalne manjine i ostalim hrvatskim državljanima čestitam Dan državnosti!
Nakon povijesnih lutanja, pogrešnih saveza i tragičnih uključivanja u druge države, Hrvati su uz ogromne žrtve i danak u krvi izborili svoju samostalnu državu Hrvatsku.
Dr. Franjo Tuđman, prvi predsjednik samostalne države Hrvatske rekao je;
„”Imamo svoju Hrvatsku, naša je i bit će onakva kakvu sami želimo i nećemo nikom dopustiti sa strane da nam propisuje kakva ta Hrvatska treba da bude!”
Nažalost Hrvatska za mnoge nije bila željena država. U njoj živi još dosta onih koji je ni nakon 34 godine ne podnose i ne mire se s njenim postojanjem.
A ni Hrvatima nije onakva kakvu su željeli i očekivali. Dopustili su da njome vladaju stare jugoslavenske strukture, njihovi nasljednici i sljednici uz europske i svjetske asocijacije i moćnike.
Imamo Hrvatsku, ali nemamo državu kojom vladaju Hrvati koji su je željeli, nego oni kojima nije stalo do njenog razvoja kao države hrvatskog naroda, koji zloupotrebljavaju ljudska i manjinska prava i nameću svoj identitet, negirajući pravo Hrvatima na njihov identitet.
Nepravedna i netransparentna privatizacija, mediji u sumnjivom i netransparentnom vlasništvu, korupcija, nepotizam i sveopće urušavanje životnih vrednota, uzroci su nezadovoljstva i iseljavanja.
Hrvatska je nažalost podijeljena, pa se državotvorni i suverenistički Hrvati moraju za njeno uređenje tek izboriti.
Nakon detuđmanizacije 2000. razoreno je sve što predstavlja hrvatsku državotvornost od strane vladajuće koalicije 2000. godine na čelu sa premijerom Ivicom Račanom i dva mandata predsjednika Stjepana Mesića!
Stjepan Mesić kao predsjednik države i vrhovni zapovjednik oružanih snaga razorio je pobjedničku Hrvatsku vojsku. Umirovio je 12 hrvatskih generala, raspustio sve ratne postrojbe i ostavio Hrvatsku bez obrane.
Iz osobnog animoziteta i mržnje prema prvom hrvatskom predsjedniku dr. Franji Tuđmanu otvorio je javno stranom novinaru predsjedničku arhivu, što je postupak bez presedana u čuvanju državnih tajni i spisa. Te je spise zatim neselektivno dijelio Haškom tužiteljstvu, kojemu je bio tajni svjedok u procesu protiv Tihomira Blaškića. Takvo ponašanje suprotno je ustavnim dužnostima i ovlastima Predsjednika Republike, po članku 94 i članku 105 Ustava RH. NN 85/2010
Predsjednik Republike odgovoran je za povredu Ustava koju počini u obavljanju svojih dužnosti. U slučaju Predsjednika Mesića svoju ustavnu obvezu nije ispunio ni Hrvatski Sabor, ni Ustavni sud, jer nisu pokrenuli postupak o ocjeni ustavne odgovornosti Predsjednika države. Ustavni sud je po članku 129 dužan pratiti ostvarivanje ustavnosti i zakonitosti te o uočenim pojavama neustavnosti i nezakonitosti izvijestiti Hrvatski sabor i odlučivati u skladu s Ustavom, o odgovornosti Predsjednika Republike.
Znači da su u ovom Mesićevom ponašanju zakazale tri institucije hrvatske državnosti;
Predsjednik države svojim neustavnim ponašanjem, Hrvatski Sabor i Ustavni sud koji uopće nisu ni pokrenuli postupak ispitivanja odgovornosti Predsjednika države.
Ivica Račan kao predsjednik Vlade bio je odgovoran po članku 113 Ustava RH za rad Vlade i gospodarski razvitak zemlje.
Prodajom državnog bogatstva, zlatnih poluga, dokapitalizacijom Banaka iz Proračuna, a zatim njihovom prodajom, narušena je financijska i gospodarska stabilnost i sigurnost države.
Tako su Hrvati birajući nesposobne i politički neodgovorne stranke i pojedince kojima nije stalo do hrvatske sami sebi nažalost „uredili“ državu.
Međutim, Hrvatska je prekrasna zemlja sa bogato očuvanom tradicijom i kulturom, zemlja u kojoj pored hrvatskog naroda u suživotu mogu lijepo živjeti svi drugi i drugačiji, naravno uz uvjet da je vole i poštuju kao svoju državu izgrađujući hrvatsku naciju!
Lili Benčik/ hrvatskepravice/ domoljubni.hr
Istaknuto
Laži i obmane Stjepana Mesića i družine u Kumrovcu 2024.godine
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/05/Mesic-u-Komrovcu.png)
„Dan mladosti“ okupio je u Kumrovcu posjetitelje prosječne životne dobi od 89 godina!?
Kaže drug Stipe u svom govoru u Kumrovcu da komunizma nije bilo, da je to bila NOB? Piše li to drug Stipe, neku novu povijest NOB-a u kojoj negira ulogu Josipa Broza Tita kao predsjednika KPJ u vođenju NOB-a.?
„Oni koji revidiraju povijest, moćni i preglasni trebali bi objasniti tko je ubio 80 000 ljudi, žena i djece u Jasenovcu samo zato što su različiti.
Katolička crkva u Jasenovac na dan obilježavanja proboja pošalje jednog svećenika, dok na Macelj dođu brojni biskupi, svećenici i časne sestre.
Mi imamo statističke podatke koliko je za vrijeme NDH u četiri godine ubijeno antifašista i ja ne znam o čemu oni misle kada govore o spomeniku žrtvama komunizma.
I tu nema komunizma: BILA JE TO NOB!
Kakve “žrtve komunizma” kada komunizma tada nije niti bilo…
Bila je to samo borba za čovjeka – BORBA ZA SLOBODU!“
Nas pionire osmoškolce učili su u školi u Jugoslaviji da je avangarda radnika i seljaka, Komunistička partija Jugoslavije na čelu sa drugom Titom povela narode i narodnosti Jugoslavije u Narodno-oslobodilačku borbu! Mi smo kao osmoškolci znali cijeli tijek NOB, sve ofenzive, a sada bivši predsjednik lupeta da nije bilo komunista, da je to bila NOB.
To je neki novi drug Stipe!? Od komunista, do ustaše. Od negiranja Jasenovca do optuživanja za Jasenovac. Od veličanja Tita, do negiranja Tita! Čista manipulacija, obmanjivanje javnosti , a vjerodostojnost nula.
Kako on voli tužakati zbog izgovorene riječi, neka samo tuži, pa ću mu na sudu predočiti tone knjiga u kojima piše da je pripremajući oružani ustanak, Politbiro Centralnog komiteta KPJ u Beogradu 27. lipnja 1941.donio odluku o osnivanju Glavnog štaba Narodno oslobodilačkog pokreta Jugoslavije , za čijeg je zapovjednika imenovan generalni sekretar KPJ, Josip Broz Tito. KPJ je službeno odlučila donijeti odluku o pokretanju oružanog ustanka 4. srpnja, dan koji je kasnije u SFRJ slavljen kao Dan borca. Žikica Jovanović Španac ispalio je prvi hitac 7. srpnja, na datum kasnije proglašen Danom ustanka u SR Srbiji. 12. srpnja KPJ je proglasom pozvala narode Jugoslavije na oružanu borbu.
Članovi Glavnog štaba, uz Tita, bili su članovi Politbiroa KPJ: Milovan Đilas, Edvard Kardelj, Rade Končar, Franc Leskošek, Ivan Milutinović i Aleksandar Ranković, te istaknuti komunistički vođe Sreten Žujović, Ivo Lola Ribar i Svetozar Vukmanović- Tempo.
Vrhovni štab od kraja siječnja 1942. boravi je u Foči. Tu je donesena odluka da se uz partizanske jedinice, koje su pod kontrolom komunističke partije preko komesara i zapovjednika, koje imenuje Vrhovni štab, prime i četnici, koji su samo kokardu na kapi zamijenili sa crvenom zvijezdom.
Četnička zlodjela opisao je Adil Zulfikarpašić u knjizi “Put u Foču”. Adil Zulfikarpašić bio je visokopozicionirani član partizanskoga pokreta, koji je putovao u Foču na sastanak s Titom u Vrhovni štab. Na putu je saznao da su mu četnici ubili brata i počinili strašne pokolje muslimana;“ Tu na mostu je izvršeno klanje muškaraca – objašnjava nam Božović – kapetan Sergije Mihajlović i komandant mjesta prota Vasilije Jovičić naredili su, da se svi muškarci muslimani pohapse. Poslije su svi oni koji su bili veći od konjičkog karabina poklani. Ali ljudi su ubijani svuda: i po kućama, dvorištu, ulicama. Kasnije je red došao na žene i na djecu. Drina je izbacivala leševe. Da se to spriječi, razrezivali bi im trbuhe, onda bi tijela potonula.“
„Mi ne možemo voditi protusrpsku politiku, u našoj vojsci nalazi se preko 95% Srba“ rekao mu je Tito kad je tražio njegovu intervenciju za ovaj slučaj.
„Ali to nije protusrpska politika.To je protukoljačka politika“ rekao mu je Zulfikarpašić,
„Ti izgledaš slabo, ti treba da se ispavaš i odmoriš“ odgovorio mu je Tito opraštajući se.
Očito drug Stipe računa na kratko pamćenje i nepoznavanje povijesnih činjenica.
Čisti povijesni revizionizam za isprane mozgove, jer treba skinuti odgovornost komunista za počinjene zločine.
Pa da njega i javnost malo podsjetim na povijesne činjenice: i to logičnim slijedom:
1.Tko je vodio Narodnooslobodilačku borbu 1941-1945.godine?
Komunistička partija Jugoslavije
2. Tko je vodio Komunističku partiju Jugoslavije?
Josip Broz Tito
3.Tko je bio doživotni predsjednik Jugoslavije?
Josip Broz Tito
4.Tko je bio vrhovni zapovjednik Jugoslavenske vojske JNA?
Maršal Josip Broz Tito
5.Tko je vladao u Jugoslaviji , koja stranka?
Komunistička partija Jugoslavije, sa predsjednikom Josipom Brozom Titom
6.Koji društveni sistem je vladao u Jugoslaviji?
Komunistički sa Komunističkom partijom na čelu, koji su preimenovali u -socijalistički. Na 6. kongresu u Zagrebu 1952. Komunistička partija Jugoslavije -KPJ, promijenila je naziv u Savez komunista Jugoslavije- SKJ.
7. Što je bila Narodnooslobodilačka borba?
Oslobodilački rat i komunistička revolucija za novo komunističko društveno uređenje.
I nakon ovih nespornih povijesnih činjenica, koje su im naravno dobro poznate, kako uredništvo portala sabh.hr može onakve Mesićeve nebuloze uopće objaviti? Pa to je ponižavanje Josipa Broza Tita, a ne njegovo veličanje. Sam sebi proturječi u reviziji povijesti NOB-a kojom se kao ponosi.
Od kuda Stipi to negiranje uloge Komunističke partije Jugoslavije-KPJ?
Negira Stipe komunizam zbog zločina, zbog Rezolucije EU Parlamenta od 19.9 2019. koji je komunizam kao totalitarni režim i način vladanja izjednačio sa fašizmom i nacizmom.
Dokumenti pokazuju da je KPJ u poslije ratnoj vladavini znatno ograničila građanske i političke slobode, privatno vlasništvo, slobodno tržište, i potiskivala je tradicionalne vrijednosti poput religije i nacionalne/etničke baštine. Svi oni koji tu politiku nisu podržavali ubijani su, bili progonjeni politički i sudski.
Evo drug Stipe ne zna za žrtve komunizma ;“ ja ne znam o čemu oni misle kada govore o spomeniku žrtvama komunizma“, ali zna za žrtve „antifašiste“. E sada me zbunio, ja više ne znam na koje to antifašiste misli drug Stipe, ove kameleone kao što je on ili ove borce NOB-a rođene nakon završetka NOB-a iz SABA RH?
Poznate su žrtve 2.svjetskog rata, iako ih ex komunisti kao on umnažaju i multipliciraju, ipak se istina probija.
Zločini komunizma koje drug Stipe negira itekako su dokumentirani u Martirologiju don Ante Bakovića (Goražde, 4. srpnja 1931. – Zagreb, 26. siječnja 2017.) Ovaj hrvatski katolički svećenik i hrvatski domoljub u bivšoj državi robijao je ukupno deset godina, u sedam zatvora , a kasnije je djelovao kao publicist, novinar, reformator i demograf.
Punih 17 godina radio je na enciklopedijskom izdanju Martirologija, u kojemu je na 1100 stranica iznio dokumentirane podatke o 664 ubijena svećenika i mučenika Crkve u Hrvata u vrijeme Drugoga svjetskog rata i poraća.
Napisao je i knjigu Drinske mučenice u kojoj je opisao svoje osobno svjedočenje o mučeničkoj smrti časnih sestara koje su beatificirane 24. rujna 2011. u sarajevskoj dvorani Zetra,
Okružni narodni sud u Zadru osudio je 28. prosinca 1946. zemljoradnika Josu Begonju iz Privlake (Zadar) na dvije godine lišavanja slobode s prisilnim radom i dvije godine gubitka političkih prava zbog “kriv. djela protiv općih narodnih interesa”, jer je u ljeto 1946. govorio među narodom da mu se ukazala Gospa, “u namjeri da stvori kod drugih uvjerenje o nesigurnosti današnjeg poretka, a u cilju ometanja napretka, obnove i izgradnje naše zemlje, te stvaranja nepovjerenja prema našoj narodnoj vlasti i u cilju ličnog korišćenja”. Mate Rupić, Vladimir Geiger (prir.), Partizanska i komunistička represija i zločini u Hrvatskoj 1944.-1946. Dokumenti. Dalmacija, Slavonski Brod – Zagreb, 2011.
Franjo Habulin pak ne poznaje povijest ni NOB-a ni kasnije, pa tvrdi da se gradilo bratstvo i jedinstvo. Vidjelo se na djelu to bratstvo i jedinstvo u velikosrpskoj i JNA agresiji 1991-1995.
Drug Franjo Habulin, predsjednik SABA RH, „borac“ NOB-a , rođen 1957.godine priča nebuloze u svojoj reviziji povijesti, pa tvrdi da se „Za Tita se gradila i živjela demokracija svaki dan u pravnom i pravednom društvu izgrađenog SOCIJALIZMA.“
To „demokratsko, pravno i pravedno društvo“ je ubijalo politički nepodobne, neistomišljenike po svijetu, a zadnje je je bilo 1989. godine kada je u Njemačkoj ubijen Anto Đapić, stric hrvatskog političara Ante Đapića iz Osijeka.
To „demokratsko, pravno i pravedno društvo“ je 1. studenoga 1978. osudilo studenta Jakoslava Davida Rojnicu, na tri godine Golog otoka, na temelju iskaza dvoje svjedoka da im je dao nekoliko brojeva lista ‘Nova Hrvatska’, a jednom od njih i knjigu Ive Rojnice.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2024/05/Ja-sam-broj-6387.jpg)
To „demokratsko, pravno i pravedno društvo“ „priuštilo“ mu je tortute, batinanje, liječenje elektrošokovima u zatvorskoj bolnici i besplatan „boravak „u logoru na Golom otoku.
Jakoslav David Rojnica odlučio je 2019. napisati knjigu jer je želio ukazati na činjenice i napisati istinu, najviše zbog mladih koji trebaju znati istinu kako se povijest ne bi ponovila.
Jakoslav Rojnica predstavlja 100 tisuća ljudi koji su osuđeni za slične krimene. 30 tisuća presuda je doneseno, a točan broj ljudi koji su netragom nestali , bačeni u jame, fojbe nikada se neće saznati, jer je jugoslavenski režim strahovladom sprječavao ljude da svjedoče.
„Druge države otvaraju granice, a mi smo naše okovali od susjeda, k tomu državni establišment DAN POBJEDE naziva okupacijom.“ Nastavio je drug Habulin svoju povijesnu „edukaciju“.
Nevjerojatno je kako se može ovako na očigled lagati i manipulirati? Hrvatske granice nisu zatvorene, putuje se samo sa osobnom iskaznicom, granice su čak i previše porozne, pa ih ilegalno prelazi na tisuće migranata.
Ne kaže se uzalud da je komunizam sazdan od laži i nastao na laži. Samo ova dva primjera drugova Mesića i Habulina dokaz su točnosti te definicije.
Jugonostalgičari, jugofili, titoisti i komunisti nikako ne žele priznati da su u ime komunističke ideologije počinjeni masovni zločini. Da oslobođenje od fašizma i nacizma u komunističkim zemljama nije donijelo slobodu, nego nove progone, nove logore, nove zabrane i ograničavanja slobode i ljudskih prava, samo u ime neke druge ideologije. Rasni zakoni zamijenjeni su ideološkim. Tko nije prihvatio komunističku ideologiju bio je meta te „slobode“.
U ime te slobode ubijeno je 536 833 ljudi, bačenih u jame, rudnike i neobilježena grobišta na više od 940 lokaliteta u cijeloj Hrvatskoj po popisu MUP-a i oko 600 po slovenskoj evidenciji.
I da nije kako drug Stipe kaže „krivca za zločine koji su se dogodili na kraju Drugog svjetskog rata, traže na pogrešnoj strani…“ svjedoče zločini na Daksi i u Dubrovniku u listopadu 1944.godine, znači prije završetka rata, koje su počinili partizanski „osloboditelji!
Lili Benčik/hrvatskepravice
-
Vijesti1 tjedan ago
Rim Tim Tagi Dim – tek pohvala Baalu?
-
Vijesti2 tjedna ago
Fra Josip Marcelić: ŠTO JE RUACH? Duh Sveti u povijesti spasenja
-
Vijesti4 dana ago
Hrvatska – Sretan ti Dan državnosti!
-
Vijesti6 dana ago
HRVATIMA GOVORI? Njemački svećenik prije 300 g. zapisao koga će svi htjeti uništiti
-
Vijesti2 tjedna ago
DEMONOLOG GOVORI: Ozdravljenje obiteljskog stabla
-
Vijesti3 tjedna ago
Izložba “Tamo gdje su moji korijeni”
-
Vijesti4 dana ago
UVIJEK ČETVRTKOM Blagdan Tijelova – što danas točno slavimo?
-
Vijesti1 tjedan ago
HRVATSTVO u Istri – iz prve ruke… kao i hrvatska stradanja