Društvo
SPOMENIK SMOJI JE ŠAMAR BRANITELJIMA: Podržavao Miloševića, prizivao intervenciju JNA, a danas ga beatificiraju oni koje je nazivao “crnim parazitima”
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/02/smoje_screen_25102017-324x235-1.jpg)
Objavio
–
17. veljače 2023.
Podijeli
Gradonačelnik Splita Ivica Puljak službeno je proglasio 2023. kao ‘Smojinu godinu’ i predstavio program – između ostalog otvaranja spomen-sobe posvećene Smoji, izložbe i koncerte, premijeru njegove ‘Borbene ponoćke’ u Hrvatskom narodnom kazalištu, marende i fešte njemu u čast, a najavio je da će Smoje dobiti i spomenik u ribarskoj lučici Matejuška u samom centru grada, oko čega je formalna odluka donesena još 2007. godine. Smoje je, naime, bio sin ribara, roditelji su mu, kaže, bili nepismeni, a otac ga je istukao kad je zaradio prvi novac pišući za novine: “Donesen kući, računan biće ocu drago. Ajme! On me tira iz kuće, govori da san lupež, lopov, da si ukra novce, ko je, veli, još vidija da je neko zaradija pinezi bez rada”, ispričao je.
.
Smoje je, kažu, bio buntovan, “splitsko dite”, i komunist od rane mladosti. I zaslužuje spomenik zbog zasluga za Split, pisanja, “Malog mista”, jer je splitska legenda. Splitska legenda? Na pogreb su mu došli Lepa Smoje, i redakcija Ferala, čiji je bio duhovni otac. Došli iz Beograda.
Kao piscu, Smoji se nema što zamjeriti, Malo misto je ušlo u legendu. No bi li i jedan grad u svijetu digao spomenik čovjeku koji je otvoreno stao na stranu onih koji su taj grad – bombardirali? Koji je bio doušnik tajne policije, cinkao obične, male ljude? I Budak je bio pisac: Njegovi trgovi i ulice su uklonjeni, zbog veza s ustaškim pokretom. Argument onih koji su ih uklanjali je bio da ljudi koji imenuju ulice po njemu nisu ljubitelji književnosti, nego apologeti ustaškog pokreta. Čega su apologeti oni koji dižu spomenik Smoji u Splitu? Jer, Smoje nije bio samo pisac i novinar – iako nije bio političar, bio je nešto više od toga u politici, duhovni guru splitskih Jugoslavena i njihovo nadahnuće.
Čiji je Split volio Smoje?
Smoje je, kažu, volio Split. Ali ne onakav kakav je bio, Smoje je prezirao hrvatski Split, Vlaje “s one strane brda”, njegov Split je bio crven i jugoslavenski. Tako povodom sukoba na utakmici Hajduk – Zvezda 26.10.1985 piše: “Kleronacionalisti, još bolje reći fašisti, spremaju se na akcije, ali nisu to Splićani, ti Torcidaši su opaki, opasni, zadojeni mržnjom a još i tuku pitomce”, te pozvao miliciju da “dejstvuje”. Smoje ih naziva hrvatskim hordama koje su se u njegov urbani, fini Split spustile s druge strane brda. Joško Čelan bilježi: “Na pisanje beogradskih medija o Splitu kao incidentnom gradu 1985, Smoje odgovara: “Krive su tešte kvadrate, one hrvatske horde koje su se u fini, crveni, jugoslavenski Split spustile s druge strane brda”.
Volio je Hajduka, ali onog s petokrakom, ne onog s grbom. Bio je najžešći protivnik skidanja crvene zvijezde s Hajdukova grba, zakleo se da više nikada neće na utakmicu dok je hrvatski grb na prsima Hajdukovaca, što je i održao, nije otišao na niti jednu utakmicu. U Beogradu je 1994. godine obećao da će se zvijezda vratiti na Hajdukov grb.
Volio je “splitski govor”, promovirao dijalekt, ali njegov jezik nije bio hrvatski: “Svaki pisac koji piše na mome, hrvatsko-srpskome ili srpsko-hrvatskome jeziku, moj je pisac, i gotovo”, rekao je govoreći osamdesetih o “jezičnim podjelama”.
Kako Smojin jezik nikad nije bio hrvatski jezik, tako Smojin Split nikad nije bio hrvatski Split. Bio je “dalmatinski”, ni srpski ni hrvatski, kao i mnogih splitskih Orjunaša. Orjunaštvo u Splitu je specifičan fenomen, čiji su uzroci tema za sebe, ali činjenica je da je dalmatinsko autonomaštvo uvijek u Srbiji tražilo saveznika za neovisnost Dalmacije od Hrvatske i Zagreba, i Smoje je bio samo najprominentniji izdanak tog orjunaštva.
“Još ka dite ja san živija s bunton moga Veloga Varoša, kojega su zvali i Mala Moskva. Volija san demonštracjune, dizanje barikadi prid našin kaletan, a nas dicu bi radnici zadužili da porazbijemo sve žarulje javne rasvjete. Volija san štrajkove, kazane za štrajkaše. Prvi maja sa crvenin bandiran i crvenin garifulima, kad bi se i radnici i težaci svečano obukli i priteći šetali po Rivi i Pjaci. Bilo je i zabranjeni prvomajski proslava, kad bi izašla i vojska na ulice i postavljala mitraljeze na “zgodna” mista. Nisan moga vidit policjote, žandare, soldate, livorvere, pendreke, bajunete na pušku”, rekao je jednom Smoje.
Protiv svih vojski, osim JNA
Ali kad se Jugoslavija počela raspadati, otvoreno je stao na stranu Slobodana Miloševića, koji je odlučio njegovu Jugoslaviju očuvati žandarima, pendrecima, mitraljezima, vojskom. U listopadu 1988. Smoje prigovara Splićanima što nisu išli na Miloševićev miting u Kragujevac: “A baš Split ne smi švigavat, nego mora biti na poprištu svake bitke za Jugoslaviju. Da se mene pitalo išla bi splitska delegacija u reprezentativnom, najjačem sastavu.” Pa onda pozdravlja “sređivanje« stanja na Kosovu” i uhićenje Azema Vlasija: “Ka da je narod mona, pa je tako misecima vika kontra Vlasija. I šta ćemo sad s onima koji su ga žestoko branili? I šta ćemo s onima koji su kontra uvođenja izvanrednog stanja na Kosovu?”.
Traži i jasnu “diferencijaciju” (čistku!) u Savezu komunista. Boji se povratka kapitalizma: “Čega se bojim? Bojim se povratka u kapitalizam, da se naše društvo vrati u te vode. Skićen se selima Zagore i tu opažam promjene koje se dešavaju. Kapital se stiče u sve užem krugu porodice. Mesar otvara gostionicu, na ženu otvara butigu, a na nevjestu kafić”, kaže u jednom intervjuu iz 1988., pa dodaje: “Tko da nas oslobodi toga balasta u koji smo pali? Iman dosta godina i iskustva i sumnjam da se može gradit socijalizam s tržišnom privredom”.
Pa još kaže, komentirajući mitinge u Srbiji: “Smatram da su Srbi imali pravo jer nisu bili ravnopravni. I ukoliko su srpske težnje takve da se oni izjednače, da se Kosovo normalizira, da se uvedu jedinstveni uvjeti za sve stanovništvo, da taj odnos postane ravnopravan ja se slažem s tim… Osuđivao sam sve one bradonje koji su se javili. Radničke mitinge sam u potpunosti odobravao, jer narod ima pravo što traži. Suprotstavljam se svim ovim antijugoslavenskim tendencijama i htio bih da se osjećam u svim dijelovima zemlje kao doma, u Splitu. Neću da dođem u Sloveniju, naprimjer, da se osjećam kao da sam došao u drugu državu. Hoću se svugdje osjećati kao doma. Opirem se svim nacionalizmima”.
Za vojnu diktaturu
Smoje je preko Slobodne te godine tražio – uvođenje vojne diktature. U osvit dolaska demokracije, potkraj 1989., ismijava vraćanje Jelačićeva spomenika: “Žene i starci polagali su cviće i ronili suze. Od ti suz dobro nije Zagreb poplavio.” O HDZ-u piše: “Bit će da se spremaju preuzet vlast, klanje će biti prva i glavna točka programa. Nikad in dosta krvi!”
Istovremeno hvali “oslobodioce” iz 1918.: U razgovoru s jednim beogradskim novinarom kaže, “Kume moj, 1918. kada je u ovi grad došla srpska vojska, koje fešte, govori, slavlje.”
Godinu dana kasnije, u osvit rata, piše: “Star san za velike okršaje, ali još uvik mogu napisat koji borbeni letak, oli ispisat koju lipu parolu. Evo prve: Još ćete vi, kurbina dico, jemat s nan posla.” Komentirao je i prvi višestranački Sabor i Tuđmana: “Pitaju me: Oli nas đeneral oće opet gurnut u bratoubilački rat. Oće li se on proglasit za Poglavnika.”
U ožujku ’90 tražio je da se Tuđmana strpa u zatvor. Račana i Tomca proglasio je nacionalistima, nije priznavao SK Hrvatske, već samo Jugoslavije. Tada je od njegovog prijatelja Veljka Kadijevića (inače Vlaja!) Slobodna Dalmacija dobila plaketu zahvale za suradnju s JNA. Za Matu Meštrovića je pisao da je ustaša, a za HDZ- ovce je naveo da su “crni paraziti iz malih mista koje je lako pripoznat po glavan”, što je bio korijen svih priča o “kockoglavim ognjištarima”. 27 godina kasnije, 2007., ti kockoglavi paraziti su odobrili podizanje njegovog spomenika.
Kontra svih, samo ne UDBE
Dvije godine kasnije, usred rata, Smoje je razočaran razvojem događaja: “Po cilom Splitu ulican, crikvan, autobusima, butigan, sve se više ćuti, sve je intezivniji vonj sirotinjstva, ružan, odvratan vonj umidice, truleži, pišote i tufine… Meni je brate pri bilo bolje… predsjednik krši ustav, ozračje je antidemokratsko, nasilničko, terorističko” (sic! Kaže čovjek koji je oduvijek podržavao komunizam, nema dovoljno demokracije u demokraciji!), pa nastavlja: “Gladna Dalmacija sve će više Zagreb hranit.” Dok su na Split padale bombe, on je još vjerovao da će ga JNA osloboditi, i da će valjda Splićani kao i 1918. pohrliti na ulice pozdraviti oslobodioce.
Nada se i prevratu u Saboru 1994, državnom udaru: “Zadnje saborsko zasjedanje dok je oporba još bila u dvorani puno, puno je sličila onoj zanjoj velikoj sjenici CK SKJ, koja je nagovistila raspad Partije i propast Jugoslavije.” Jednostavno, do zadnjeg dana se nadao da će Hrvatska propasti kao projekt i da će se reuspostaviti Jugoslavija, pod Miloševićevim vodstvom. Doživio je međutim i Oluju, a tada se prvi put ispričao zbog izravne potpore Miloševiću. Ali tvrdi da nije okrenuo ploču: “A oni bidni ne razumidu da me mogu zajebat samo ako mi iz arhiva izvuku tekstove di ja zoven u boj za NDH, ili tekst o tome kako je Pavelić bija mudar državnik, razumiš? E, onda bi me zajebali, onda bi mogli reć: vidite kako je oni kurbin sin okrenija bandiru!”
Išao je “kontra cilog svita”, piše nedavno Zvonimir Hodak, ali nikad protiv UDBE: “Vožnja je završila, taksist otišao po nove klijente, a naš Miljenko u “miliciju”. Da ne duljim. Ubrzo je taksist dobio presudu u kojoj se kažnjava na temelju prijave druga Miljenka Smoje… Volio se kititi svojim kronikama o malom splitskom čovjeku, Vlajima i težacima. Govorio je kako u “njegovoj butigi nema politike”, a ponekad je zadovoljstvo nalazio u denunciranju buržoazije u koju je vjerojatno ubrajao i splitske taksiste”, navodi Hodak.
Guru svih splitskih Orjunaša
Smoje, kažu, nije nikog mrzio, samo sprdao. Istina, ali njegova duhovna djeca – sami sebe nazivaju “Smojini sinovi” – mrze. Dvijetisućitih, kad je pokrenuta beatifikacija Smoje i kad je odlučeno o spomeniku, njegovi su “sinovi” ponovo okupirali sav medijski prostor, reafirmirali Tita, zgazili Tuđmana, promovirali zbližavanje sa Srbijom pa i neku novu “Zapadnobalkaniju”, a generali iz Domovinskog rata su čamili u zatvorima ili bili zaboravljeni i odbačeni od društva. Smoje je bio najprominentniji predstavnik onog orjunaškog, projugoslavenskog, prosrpskog i antihrvatskog, autonomaškog Splita i zato je, kad su puške utihnule, krenula izgradnja njegovog kulta ličnosti.
Spomenik Smoji stoga nikako nije spomenik velikom piscu (što nikad nije niti bio, iako je svojevremeno u dokumentarcu o njemu predstavljen kao valjda najveći naš pisac od Marulića na ovamo), ni ikoni Splita većoj od Dioklecijana i svetoga Duje. Bio je veliki humorist, odličan novinar, specifičnog izraza, ali i čovjek koji je splitskoj Orjuni dao pozlatu “buntovništva” i nečeg izvorno splitskog, lokalnog, povezanog s lokalnom tradicijom. Kažu da je bio disident, to nije istina. Istina je da ga partija nije previše voljela jer se nije uklapao u njihove stereotipe, ali im je napravio veću reklamu i bolji PR od bilo koje brkate oficirčine koja je možda bila više na cijeni u tim krugovima od Smoje, no to što kod “svojih” nije bio na nekoj cijeni ga ne čini disidentom.
Split je uvijek bio podijeljen grad, podijeljen na Kerume i Puljke, Jugoslavene i Hrvate, ustaše i partizane, komuniste i desničare, Vlaje i fetive, genijalce i oriđinale, i neki put se izvana gledano čini kao da nema ničeg između. Spomenik Smoji te podjele u Splitu može samo povećati. Spomenik Smoji je uvreda i šaka u oko svima koji su branili Dalmaciju i Hrvatsku od Slobe Miloševića i Smojinog prijatelja Kadijevića.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2019/02/croativStyleCooperBlack-OL-White-Transp.png)
Društvo
SKITNJE LIJEPOM NAŠOM: Svetište Majke Božje Trsatske
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/1.-Svetiste-Trsat-1.jpg)
Svetište Majke Božje Trsatske najveće je hodočasničko svetište u zapadnom dijelu Republike Hrvatske. Prema predaji 10. svibnja 1291. godine na mjestu današnjeg svetišta Gospe Trsatske osvanula je Nazaretska kućica Svete obitelji. Na Trsat su je iz Nazareta prenijeli anđeli. Tu se zadržala do 10. prosinca 1294. godine kada je anđeli preniješe u Loreto, pokraj Ancone, gdje se i danas nalazi.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/2.-Svetiste-Trsat-9-1024x768.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/3.-Svetiste-Trsat-40-768x1024.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/4.-Svetiste-Trsat-24-1024x768.jpg)
O gradnji crkve razmišljao je Nikola IV Frankapan, a gradnju je započeo njegov sin knez Martin Frankapan, dozvolom pape Nikole V., zavjetujući se franjevcima obvezom gradnje crkve i franjevačkog samostana 1453. godine, na mjestu gdje se prema legendi od 1291 do 1294. godine nalazila Bogorodičina kućica. Nakon izgradnje je doveo franjevce iz Bosanske vikarije.
Crkva Blažene Djevice Marije danas je poznato svetište i hodočasničko odredište u koje stižu ljudi iz raznih dijelova Hrvatske i inozemstva. U njoj je pokopano više znamenitih ljudi. Tu su grobovi nekih članova grofovske obitelji Frankopana i grob Petra Kružića, graditelja čuvenih stuba do trsatskog svetišta.
Vrlo brzo ovo svetište je postalo hodočasničkim središtem. Nakon velikog požara koji se desio 1629. godine, bilo je potrebno dodatno renovirati crkve i samostan uz nju. Crkva i samostan su obnovljeni ponajviše u baroknom stilu u kojem su prepoznatljivi i danas. Unutrašnjost je također dizajnirana baroknim stilom, a to se najviše očituje u raskošnom oltaru koji datira iz 1692. godine.
Na mjestu današnje bazilike gotovo dva stoljeća bila je kapela koju je dao izgraditi Nikola I. Frankopan. Crkva koja je iz nje nastala, zahvaćala je prostor svetišta i polovicu glavne crkvene lađe današnje građevine. Lijeva crkvena lađa i pročelje podignuti su tek kasnije. Sada je čine dvije lađe. Znamenita su i dva samostanska klaustra te ljetna blagovaonica.
Najzaslužniji za današnji njen izgled je Franjo Glavinić, tadašnji gvardijan samostana, koji je u kolovozu 1644. pokrenuo radove na obnovi i proširenju. Svoj konačni izgled, crkva je dobila 1824. godine kada je produžena 6 metara, a dodan joj je i zvonik kojega do tada nije imala.
Današnja bazilika, splet je gotičko – renesansno – barokno – bidermajerskih graditeljskih faza. Crkvu Majke Božje danas rese oltarne slike sv. Mihovila, sv. Katarine i sv. Nikole, manirističkog slikara iz Švicarske, franjevca Serafina Schöna, slikara C. Tasce i drugih poznatih umjetnika 17. i 18. stoljeća.
Zbog gubitka Svete kućice, neutješenim Trsaćanima papa Urban V. 1367. godine šalje čudotvornu sliku Majke Božje imena «Majka milosti».
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/5.-Svetiste-Trsat-10-768x1024.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/6.-Svetiste-Trsat-39-768x1024.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/7.-Svetiste-Trsat-33-768x1024.jpg)
Predaja kaže da je sliku osobno naslikao sv. Luka Evanđelist. Izrađena je na cedrovoj dasci i podijeljena na tri polja. Zbog štovanja koje joj iskazivano, slika je okrunjena krunom od pravoga zlata 8. rujna 1715. godine, a svečanost njene krunidbe se održala pod pokroviteljstvom hrvatskog Sabora. Bila je to prva Marijina slika izvan Italije koju je dao okruniti neki papa. »Majka milosti« ima iznimno značenje u stvaranju kulta štovanja Djevice Marije na Trsatu. Sveti otac već u petnaestom stoljeću dopušta poseban oprost onima koji ju pohode. Slika se i danas cijeni zbog milosti koju po njoj dijeli Marija svojim štovateljima, a stoji na glavnom oltaru i iz crkve se iznaša prilikom raznih procesija, kao npr. na Blagdan Gospe Trsatske ili Velike Gospe.
Čudotvorna slika “Majke Milosti” podijeljene je u tri okomita polja. U središnjem, najvećem polju je Marija koja doji, hrani Isusa. Marijin blagi pogled usmjeren je prema Isusu ali i prema gledatelju slike. Dijete Isus ima ozbiljan pogled i podiže ruku za blagoslov. U gornjem dijelu lijevog i desnog bočnog polja prikazani su najvažniji događaji iz povijesti spasenja: Utjelovljenje (Navještenje) i Otkupljenje. Potonje je prikazano u tradicionalnoj ikonografskoj formi “deisisa” – prikaza Kristove otkupiteljske smrti na križu, prije koje je Crkvi preko sv. Ivana, najmlađeg apostola, Mariju ostavio za Majku. U donjoj polovici lijevog i desnog bočnog polja slike prikazani su svjedoci Crkve. Ono što je Isus propovijedao nastavili su učenici! Desno su apostoli sv. Petar, sv. Ivan i sv. Pavao. S lijeve strane su prikazani nepoznati sveti biskup (najvjerojatnije sv. Nikola), sv. Bartolomej (crven, jer mu je tijekom mučeništva odrana koža) i sv. Stjepan, đakon.
Knez Martin Frankapan uz crkvu je dao sagraditi i samostan u koji su se 1468. doselili franjevci. Tu se nalazi stara i bogata knjižnica s arhivom i bogata riznica s darovima i zadužbinama koje potječu od 14. stoljeća do današnjih dana. U njoj se čuva original gotičkog triptiha Gospe Trsatske kojeg je, prema predaji, Hrvatima 1367. godine darovao papa Urban V. Ikona je već u to doba slovila kao čudotvorna jer ju je, vjerovalo se, naslikao sam sveti Luka. Tu se nalazi i veliki relikvijar srpske despotice Barbare rođene Frankapan poklonjen crkvi 1485., te dvoglavi orao iz masivnog zlata ukrašen draguljima koji je zavjetni dar Karla V. iz 1536. godine, a vrijedna je i visokorenesansna srebrna skulptura Bogorodice s Isusom, visoka 35 cm koju je 1597. godine darovao hrvatski ban Toma Bakač-Erdody za ozdravljenje sina. Još se tu čuvaju i Leopoldovi svjećnjaci, te misno ruho koje je darovala Marija Terezija.
U kapeli Zavjetnih darova nalaze se zavjetne slike na kojima se obično vide lađe pomoraca kada im je u oluji zaprijetila životna opasnost, a ističe se i gotička skulptura Gospe Slunjske. Tu su i ostali darovi od 19. st. do danas.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/8.-Svetiste-Trsat-12-1024x768.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/9.-Svetiste-Trsat-11-1024x768.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/10.-Svetiste-Trsat-17-1024x768.jpg)
U sklopu samostana u 17. je stoljeću osnovana i gimnazija za školovanje mladih franjevaca te su više od stoljeća djelovali teološka škola, prva trsačka pučka škola i prva bolnica u Rijeci. Samostanska knjižnica posjeduje više od 20.000 svezaka, među kojima su i prva hrvatska neglagoljska knjiga »Lekcionar Bernarda Splićanina« te »Evangelistarum« iz 1532. godine Marka Marulića, kao i «Raj duše», koji je bio osobni molitvenik grofice Katarine Zrinski autora Nikole Dešića.
Brončana skulptura “Trsatski hodočasnik” je rad akademskog kipara Antuna Jurkića. Skulptura predstavlja papu Ivana Pavla II. kako se moli. Postavljena je u čast trećeg pastoralnog posjeta (2003. godine) pape Hrvatskoj.
DOMOVINSKI RAT-KULTURA SJEĆANJA
KULTURA SJEĆANJA: VUKOVAR 1991.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/1-5-scaled.jpg)
Popis 2717 žrtava srpske agresije na Vukovar 1991. godine.
Podsjetnik za zaboravne Hrvateke, dezertere koji vladaju, jugočetničku oporbu i koalicijske partnere HDZ-a
Vukovarski franjevci (ne država) napravili su popis svih vukovarskih žrtava 1991. godine. Imena su ispisana na staklenoj stijeni u dvorištu Franjevačkog samostana, ponad Dunava. Idejni poticaj za ovaj popis dao je fra Josip Šoštarić, tadašnji župnik u Šarengradu, koji je često dolazio u Vukovar.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/2.-Bolnica-2-1024x683.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/3.-Bolnica-3-Zrtve-1024x683.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/4-7-683x1024.jpg)
Na ovome popisu nalaze se poginuli hrvatski branitelji i pripadnici civilne zaštite u Vukovaru 1991. godine. Među njima su i oni zatočeni i ubijeni u Srpskim koncentracijskim logorima, ali i brojni nestali te veliki broj hrvatskih branitelja koji su iz drugih krajeva Domovine i inozemstva došli braniti Vukovar.
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/5-7-1024x683.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/6.-Zrtve-2-Imena-zrtava-1024x683.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/7.-Zrtve-3-1024x683.jpg)
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/8.-Zrtve-1-Vukovarsko-spomen-groblje-22-1024x768.jpg)
Vukovarski fratar dvije je godine tragao za imenima branitelja i civila, muškaraca, žena i djece, katolika i pravoslavaca, muslimana koji su izgubili svoje živote u Domovinskom ratu. Prvi put sada su na jednom mjestu njihova imena i prezimena uklesana u staklene ploče. Vidi popis:
https://direktno.hr/domovina/objavljujemo-popis-2717-heroja-vukovara-169822/
Popis 2717 žrtava srpske agresije na Vukovar
Podsjetnik za zaboravne Hrvateke, dezertere koji vladaju, jugočetničku oporbu i koalicijske partnere HDZ-a
DOMOVINSKI RAT-KULTURA SJEĆANJA
KULTURA SJEĆANJA: Srpski zločin u Saborskom
![](https://croativ.net/wp-content/uploads/2023/11/Saborsko-2-Saborsko.net_.jpg)
Slika 1. Spomenik u Saborskom (Saborsko.net)
Srpski zločin u Saborskom, 12. studenoga 1991.
Saborsko je veliko hrvatsko mjesto udaljeno 10 km od Plitvičkih jezera smješteno na cesti koja vodi prema Plaškom i Ogulinu, podno planine Male Kapele. Prije Drugoga svjetskog rata Saborsko i okolna sela brojala su preko 4.000 ljudi, mahom Hrvata, a 1991. broj je bio oko 1.500 stanovnika. Hrvati su činili apsolutnu većinu stanovnika.
Saborsko je bilo okruženo srpskim selima pa je već od kolovoza 1991. bilo u potpunoj blokadi. Napadi na Saborsko započeli su u kolovozu. Prvi napad bio je 5. kolovoza 1991. u ranim jutarnjim satima minobacačkim granatama iz pravca Ličkih Jesenica. Branitelji Saborskog više su od tri mjeseca u okruženju odolijevali žestokim napadima agresora. Cilj je bio zastrašivanje i protjerivanje Hrvata s njihovih ognjišta i stvaranje etnički čiste Velike Srbije.
Pokolj u Saborskom izvršili su pripadnici JNA i srpske paravojne snage. Na dan 12. studenoga 1991. srpski su napadači (JNA s devet vojnih zrakoplova, 43 tenka, desetak haubica i VBR-ova, te blizu 1000 pripadnika paravojnih formacija) probili obrambene crte Saborskog. Potom su išli od kuće do kuće i ubijali seljane, ukupno njih 29, koji nisu htjeli ili mogli napustiti selo. Sve su kuće potom opljačkane. Katoličku crkvu su digli u zrak, a groblje opustošili.
U Saborskom su pak ubijene 52 osobe, a devet ih se još vodi nestalima. Ubijene su osobe visoke životne dobi, najstariji ubijeni imao je 96 godina (Mate Matovina). Samo u jednom danu (12. studenoga) Srbi su ubili gotovo četrdesetak osoba! Preživjeli seljani krenuli su prema Bihaću. Tri dana su se provlačili kroz šume sve do Bihaća u BiH. Odatle su prebačeni autobusima u Hrvatsku i smješteni s ostalim izbjeglicama po hotelima.
Saborsko je praktično sravnjeno sa zemljom; uništen je 1171 stambeni objekt. Stoga i ne čudi da su temelj hrvatske tužbe za genocid protiv Srbije pred Međunarodnim sudom pravde u Haagu činili zločini počinjeni u Vukovaru, Škabrnji i Saborskom.
O zločinu u Saborskom se rijetko govori, ne snimaju se filmovi, ne organiziraju se okrugli stolovi i ne pišu se kolumne. O zločinu 1945. godine se nije smjelo govoriti u vrijeme komunističke vladavine. U Saborskom i okolnim selima Srbi su 1945. ubili više od 400 Hrvata.
Dana 12. studenoga 1991. pred općim napadom topništva, avijacije, tenkova, pješaštva i drugih agresorskih snaga branitelji su bili prisiljeni, uz znatne gubitke, napustiti Saborsko i otići u progonstvo zajedno s preostalim stanovništvom. Toga dana u Saborskom je porušeno i zapaljeno preko 350 obiteljskih gospodarstava.
Pokolj u Saborskom počinile su snage JNA i pobunjeni Srbi 12. studenoga 1991. Saborsko je bilo mjesto s većinskim hrvatskim stanovništvom. Napadi su počeli 1. listopada 1991. godine. Cilj je bio protjerivanje Hrvata s njihovih ognjišta i stvaranje etnički čiste velike Srbije.
12. studenoga srpski su napadači (JNA s devet vojnih zrakoplova, 43 tenka, desetak haubica i VBR-ova, te blizu 1000 pripadnika paravojnih formacija) probili obrambene crte sela Saborskog. Potom su išli od kuće do kuće i ubijali seljane, ukupno njih 29, koji nisu htjeli ili mogli napustiti selo. Sve su kuće potom opljačkane. Katoličku crkvu su digli u zrak, a groblje opustošili.
Prognani seljani su se tri dana provlačili kroz šume prema Bihaću. Iz Bihaća su autobusima prebačeni u Hrvatsku i smješteni s ostalim izbjeglicama po hotelima.
U Saborskom je za vrijeme srpske agresije ukupno ubijeno 80 ljudi, a 160 je ranjeno.
Dr. Marko Jukić
-
Vijesti6 dana ago
Rim Tim Tagi Dim – tek pohvala Baalu?
-
Vijesti2 tjedna ago
Fra Josip Marcelić: ŠTO JE RUACH? Duh Sveti u povijesti spasenja
-
Vijesti19 sati ago
Hrvatska – Sretan ti Dan državnosti!
-
Vijesti3 dana ago
HRVATIMA GOVORI? Njemački svećenik prije 300 g. zapisao koga će svi htjeti uništiti
-
Vijesti3 tjedna ago
DANAS Prvi put misa zadušnica za žrtve komunističkih zločina u Zagrebu
-
Vijesti1 tjedan ago
DEMONOLOG GOVORI: Ozdravljenje obiteljskog stabla
-
Vijesti3 tjedna ago
Izložba “Tamo gdje su moji korijeni”
-
Vijesti3 tjedna ago
Kad zakon postane teror, otpor postaje obaveza: Što komunizam ima s pobačajem, Metuzalemom i potopom!